<div><b>ЮНАК — ЦЕ ВЕЛИКА ЗАГАДКА&nbsp;</b></div><div>Він, при вступі до пластового юнацтва, має одинадцять років, що дає йому право не вважати вже себе дитиною, але теж і не управнює його називати себе мужчиною. Перед ним довгий і складний процес дозрівання, сповнений, з одного боку, поривами, відвагою і недосяжними мріями, а з другого — позначений непевністю, побоюваннями, гіркими розчаруваннями, а навіть і почуттям вини, зокрема тоді, коли причиною для цього є його бунтівлива вдача. Він часом веселий, життєрадісний і товариський, а часом зовсім інший: замкнений у собі, химерний, перечулено вразливий і тяжкий до співжиття. Ці, притаманні юнацькому вікові, прикмети саме й роблять юнака таким нерозгаданим, ускладненим і часто-густо тяжким до ведення.&nbsp;</div><div><b><br>ФІЗИЧНА СИЛЬВЕТКА ЮНАКА</b>&nbsp;</div><div>Із зовнішнього вигляду цей юнак — деколи дивовижна істота. Усе в нього якесь непропорційне, він незграбно рухається, йому все на заваді: тут він спіткнеться, там щось потрутить, а то й випустить з рук. Із цього приводу він аж надто часто буває в незручній, клопітливій ситуації. Упімнення і картання його бентежать і роблять ще більше непевним і безпорадним. У тому віці цілий організм юнака працює понад звичайну норму і стимулює ріст. Він зуживає багато енерґії юнака, і тому юнак часто відчуває втому і потребує багато спочинку. Тому й проявів тієї втоми не треба приймати як доказів лінивства або ознак браку зацікавлення.&nbsp;</div><div>В загальному, в ранньому віці дозрівання юнак потребує багато вирозуміння і теплого співчуття та моральної підтримки. Насміхи, кпини й догани пригноблюють юнака і часто боляче ранять його уявлення про себе самого та підважують його довіру до себе та до інших.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК АКТИВНИЙ&nbsp;</b></div><div>Фізичний ріст сповнює юнака припливом енерґії. Із цієї причини він непосидющий і наставлений шукати всіх можливих нагод для вияву призбираної енерґії. Тому, бачачи цю майже постійну рухливість, із якою в парі звичайно йде і слабка спроможність юнака зосередити на чомунебудь свою увагу упродовж довшого часу, не приймайте це як ненормальність. Ви самі доволі швидко зауважите, що довга гутірка мучить юнака, що сидіння без руху при столі в часі сходин стає для нього нестерпним, а довше стояння в лаві він сприймає як муку. Ті помічення повинні бути для вас помічні в укладанні програми зайнять, серед яких рухові ігри, упоряд, спів і ручні робити виявляються корисними засобами для зужиття турботливого надміру енергії.&nbsp;</div><div>Юнак ставить дію вище навчання, для нього рух і нагода для виявлення себе важливіші, ніж пасивне слухання. Тому й не прив’язуйте забагато уваги до непорушних і закостенілих форм і надто тісної, майже касарняної, атмосфери. Вони створюють томливу і шкідливу рутину, у якій звичайно холоне ентузіязм, губиться ініціятива і зроджується нудота та байдужність. Юнак у віці дозрівання — це грудка живого життя, тому й треба йому всього того, що спонукує, збагачує і приспішує те життя.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК ЛЕГКО ЗАХОПЛЮЄТЬСЯ&nbsp;</b></div><div>Захоплюватися — це прикмета передусім юнацького віку. У щирому захопленні юнак часто затрачує почуття дійсности і дозволяє уяві вести себе. Він бачить нове, привабливе й цікаве навіть у малій дрібниці, що звичайно нічим і непомітна. Принагідно знайдений на березі озера коліровий камінчик, зустріте на шляху мандрівки, вітром збите з дерева, майстерно вироблене гніздечко пташки чи навіть зустріч на фармі з домашніми тваринами, яких він не бачить у місті, те все вводить юнака в подив і щире захоплення. Часто його захоплення новим відкриттям виростає до розмірів великої пригоди, а тоді питання поваги, опанованої поведінки чи навіть і безпеки сходить у нього на другий плян.&nbsp;</div><div>У парі із здібністю захоплюватися юнак зраджує нахил до буйної уяви й фантазування. Це часто ставить його у клопітливу ситуацію. Переповідаючи нещодавно пережиті враження, він перебирає мірку і тоді дає іншим підставу сумніватися у правдивості його слів, він легко може стати в їхніх очах брехуном.&nbsp;</div><div>Здібність захоплюватися — це ознака багатства людської душі. При її помочі молода людина легко може відкрити подив для краси всесвіту, віднайти обожання для її Творця та вкінці зрозуміти й відчути призначення людини в житті.&nbsp;</div><div><b><br>ГУМОР&nbsp;</b></div><div>Юнак із природи веселий і життєрадісний, тому сміх і охота до дурощів і жартування — це нормальні прояви його віку. Деколи веселість, сміх і дотепи в гурті юнаків виникають без ніякої дійсної причини, але це вже своєрідний дар та привілей юнацького віку бачити і втішатися смішним і веселим навіть і там, де старші не бачать ніякої познаки цього. Юнаки сміються таки найбільше із себе самих. Однак деколи люблять вони „конспірувати? проти старших і поставити їх віч-на-віч із якоюсь їхньою вихваткою чи дотепом. Не будьте заскочені, коли й вам колись щось попаде від ваших юнаків. Цього можуть вони попробувати не так, щоб вами забавитися, але просто випробувати вас, провірити, чи ви справді один з них, чи ви з ними справді ведете гру. Старайтеся використати це здорове й щире наставлення юнаків до сміху, жартів і невинних вихваток для витворення свобідної, близької і дружньої атмосфери для праці з юнаками.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК ХОЧЕ ВИЯВИТИ СЕБЕ&nbsp;</b></div><div>Хлопці у віці дозрівання є самовпевнені, повні ініціятиви та охочі себе виявити. Це довір’я у власні спроможності й сили хоча і є здоровою ознакою росту, доволі перебільшене. Робити, пробувати й виявляти ініціятиву — це прояви, які мають доводити, що він, юнак, уже не дитина. Невдачі його не відстрашують, бо вони приносять йому досвід, хоч неприємний і деколи болючий, але все таки досвід, який виявляє його браки й недосконалості. Для нього „кожна пригода — до мудрости дорога?, і він цю мудрість зберігає, хоч назовні не все це, може, виявляє. Коли юнак шукає чи просить нагоди для себевияву, він хоче, щоб йому довіряти. Вияв довір’я додає йому самовпевнення і бадьорости, а то й більше: приносить йому вдоволення, що до нього ставляться як до зрілого. Утішатися довір’ям інших і вміти його виправдати — це в уяві юнака найцінніша риса характеру зрілої людини, тому й так жагуче він хоче те довір’я інших для себе здобути.&nbsp;</div><div><b><br>ЗАЛЕЖНІСТЬ ВІД ГУРТУ РОВЕСНИКІВ&nbsp;</b></div><div>У процесі свого дозрівання юнак часто входить у непорозуміння, а то й відкриті конфлікти із своїм батьківським домом. Це звичайно трапляється, коли він передчасно починає усамостійнюватися від батьківської опіки та боротися за своє право уважати себе дозрілим і поводитися як зрілий.&nbsp;</div><div>Чим разючіші розходження з батьками, тим міцніші стають його взаємини з гуртом ровесників, у якому юнак шукає схвалення для своєї поведінки та моральної допомоги в конфлікті із світом старших.&nbsp;</div><div>Цю залежність юнака від гурту — „ґенґу? — однолітків годиться завжди мати на увазі. Сучасна ґенерація підлітків має свій окремий світ вартостей, свій власний кодекс поступовання, окремий стиль одягу, вислову й поведінки. Кожний, що хоче бути членом групи, мусить дотримуватися тих устійнених форм, і ця льояльність до них — це своєрідна ціна, яку юнак платить за можливість бути прийнятим до гурту. Тому суворі, мертво-непорушні, а часто у своїй суті маловажні вимоги, щоб юнак був іншим від гурту ровесників, (напр. іґнорував загально прийнятий між малолітніми стиль одягу, не вживав популярних між ними солодких напоїв і різних видів сухих перекусок) часто ставлять його в незручну й клопітливу ситуацію, де він зустрічається із кпинами й насмішками інших. Якщо є потреба виправити щонебудь у поведінці юнака чи внести щось нове вартісне у стиль його життя, мабуть, краще робити це з цілим гуртком, ніж вибирати для цього лише одного юнака. Юнак може послабити свої зв’язки з ровесниками й постановити бути іншим від них лише в пізніших роках свого дозрівання, коли стане свідомим своїх власних сил і відчує відвагу більше самостійно та по-своєму крокувати в життя.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК ШУКАЄ ЖИВИХ ПРИКЛАДІВ ДО НАСЛІДУВАННЯ&nbsp;</b></div><div>У шуканні прикладів до наслідування юнак бажає порівняти себе з іншими, збагнути себе самого та знайти чітко визначені дороговкази у своїй ранній мандрівці в життя. Він цікавиться життям, досягненнями та подвигами національних героїв, визначних провідників, знаних дослідників та популярних спортових зірок, з деякими підсвідоме себе ідентифікує і в їхній наполегливій, глибинній і відданій праці та блискучих і корисних осягах знаходить відповідь на багато своїх пекучих питань.&nbsp;</div><div>Не будьте здивовані, а навпаки — будьте того свідомі, що у вас будуть юнаки теж шукати того живого прикладу до наслідування, зокрема коли мова про їхні проблеми у відношенні до звичайного сірого будня. Увесь ваш зовнішній вигляд, ваша поведінка і всі вияви вашого характеру, зокрема в безпосередніх взаєминах з ними, будуть предметом пильної уваги юнаків. Від вас самих буде залежати, скільки вони знайдуть із того, чого так пристрасно шукають, у своєму ототожнюванні з вами.&nbsp;</div><div>Ставити перед юнаками сильні, характерні та віддані потребам спільноти постаті до наслідування конечне саме в нашій дійсності, де молодь майже кожного дня зустрічається з приманливими, але в дійсності плиткими й фальшивими „героями?. Вони — це ніякі індивідуальності, а звичайний переходовий продукт великого бізнесу і всесильної телевізії, радія та дешевих журналів. Вирвати юнацтво із полону тих ефемеридних героїв — це одна з передумов успіху всієї виховної праці.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК ВРАЗЛИВИЙ НА ГІПОКРИЗІЮ&nbsp;</b></div><div>У своїх взаєминах із старшими юнак дуже вразливий на справедливість, об’єктивність, послідовність і все те, що міститься в понятті „чесної гри?. Усі розчарування, а зокрема відчуття заподіяної кривди у відношенні до цих чеснот глибоко залягає в душі юнака і надовго залишається для нього турботливим сумнівом і насторожливим недовір’ям до світу дорослих, у якому йому доводиться віднаходити своє місце. Тому всі виховники повинні вистерігатися облуди, нестійкости й фальшивого моралізування, бо юнаки мають тонкий вроджений дар їх відчути і правильно по-своєму оцінити тих, що ними послуговуються. Відчути всю глибоку правду сказаного колись дуже влучного ствердження: „Твої вчинки так голосно кричать, що я не чую, що ти говориш" — здатні не лише дорослі, але й молодь.&nbsp;</div><div><b><br>ЮНАК ХОЧЕ СЕБЕ ПРОВІРИТИ&nbsp;</b></div><div>Віддалюючися від батьківського дому і вступаючи в нові взаємини із своїм довкіллям, підростаючий юнак шукає не тільки нових вражень, приємностей і пригод, але теж і можливостей пізнати і провірити себе шляхом порівняння з іншими в нових для нього ситуаціях. З батьківського дому він звичайно виносить деяке розуміння добра і зла, знання минулого своїх батьків та їхні поучення на мандрівку в життя. Те все він бажає провірити, випробувати його вартість і переконатися, що досягнення ключа до успішного й щасливого життя лежить у межах його спроможностей. На шляху цієї тяжкої проби він зустрічає багато розчарувань, сумнівів І гірких поразок. 'І тут перед вами, як його виховниками, відповідальне завдання — допомогти йому перейти цю важливу конфронтацію із життєвою дійсністю успішно. Зрозумілі і приятельські вияснення, будуючі приклади і постійний відклик до добрих засновків його молодої душі раніше чи пізніше відкриють йому очі на правду життя та сповнять його довір'ям у його спроможність стати корисною, шляхетною і відповідальною людиною.&nbsp;</div><div>Зокрема старші віко-І юнаки люблять дискусії на теми вартости і суспільного призначення людини, їх цікавить етика й мораль, вони теж зацікавлені в різних актуальних суспільних питаннях. Це повинні ви мати на увазі. В живій, морально здоровій і свобідній для вислову, шукань і праці атмосфері,&nbsp;</div><div>— при вмілому й дискретному веденні з боку впорядника, — юнак відчує потребу чітко визначеного світогляду та прийме його як безпомилковий дороговказ у життя.&nbsp;</div><div><b><br>ЯКИМИ Є ЮНАКИ?&nbsp;</b></div><div>Звичайно кожний юнак є втіленням низки прикмет у різних комбінаціях. Тож не можемо точно визначити типу юнака, а проте, маємо певні його характеристики, а саме ось такі:&nbsp;</div><div><ul><li><b>Несміливий </b>— він тихий, мовчазний; добрий мислитель і льояльний супроти свого гурту. Його не треба надто насильно „розрухувати", якщо він залишиться у Пласті, то сам розвинеться.&nbsp;</li><li><b>Небажаний </b>— у своїй уяві. Завжди, має претенсії до цілого світу. Усюди впихається, де щось діється, але почувається, що його там не бажають. Треба намагатися оказати йому, що його „хочуть".&nbsp;</li><li><b>Спортовець </b>— добрий в іграх. Пласт для нього другорядний, часто занедбує шкільні і пластові обов'язки; Треба над ним попрацювати.&nbsp;</li><li><b>Всезнайко</b> — вічно хоче щось показати, чимсь заімпонувати. Перешкоджає у зайняттях. Потребує здисципліновання.&nbsp;</li><li><b>Інтелектуаліст </b>— багато читає, уміє говорити на різні теми на рівні дорослих. У практичному пластуванні недописує. Треба його у тому заохочувати.&nbsp;</li><li><b>Лінивий </b>— якщо справді ні у чому незацікавлений, то треба провірити, чи не хворий. Треба намагатися зацікавити якоюсь ділянкою.&nbsp;</li><li><b>Неправдомовний </b>—цьому можуть бути різні причини: Навмисне говорить неправду? Звичка? Чи дуже жвава уява? А, може, комплекс меншевартости? Треба йому показати, що не віримо у його брехні.&nbsp;</li><li><b>Революціонер </b>— завжди хоче чогось інакшого. Не визнає правил. Але має провідницький хист. Добре дати йому відповідальний пост.&nbsp;</li><li><b>Неохайний </b>— супроти нього треба бути твердим і послідовним, тоді легко його опанувати.&nbsp;</li></ul></div><div>Виховникові треба зживатися із своїми юнаками, ближче їх пізнати, щоб, пізнавши вдачу юнака, вроджені його прикмети і хиби, вміти добре покерувати його самовихованням.</div><div><br></div><div style="text-align: right;"><i>ПОСІБНИК ЗВ’ЯЗКОВОГО. Торонто–Нью-Йорк, 1970</i></div>